Hendes mor er død.
Du er hendes faster. Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre med hende.
Jeg sender flere hver måned.
Før du kan nå at savne mig-
- sejler jeg op ad den flod og tager dig med mig til Afrika.
Måske går piger i Afrika ikke med sko.
Men franske piger gør altså.
Stille nu, Therese.
Din far kommer ikke igen, Therese.
Han kommer igen.
Min bror har aldrig gjort én eneste ting, han sagde, han ville.
Therese, din fætter behøver sin medicin.
Herren giver og tager.
Han tog Camilles helbred, men gav ham dig.
Du er hans skytsengel.
Lav ikke en lyd Stille nu
- Bør du være ude? - Jeg undslap.
Kys mig, Camille.
Nuvel.
Nej, ikke sådan.
Sådan her?
Nej.
Hvordan så?
Det er lige meget.
Der er kommet brev til dig fra Afrika.
Din far gik ned ud for Algeriets kyst.
Hvad vil der så ske med mig nu?
Din far har jo efterladt dig en lille pension.
Måske...
Måske kan vi få brug for den på vores vej.
Min dreng. Åh, Gud.
Hvad tænkte jeg dog på? Du skal være inde, det er så fugtigt herude.
Jeg har det fint. Du overreagerer.
Camille har en meddelelse.
- Vi skal flytte til Paris. - Paris?
- Sådan en beskidt stad. - Ja.
Via en af mors gamle venner, inspektør Michaud, har jeg fundet et job.
På kontor. En ydmyg kontorassistent i et stort firma-
- ved mit helt eget skrivebord.
- Det lyder vidunderligt. - Jeg forstår det slet ikke.
Hvordan skal vi kunne passe dig, hvis du er væk hele dagen?
Lægen sagde, at jeg skal være mere aktiv, og du forkæler mig.
Han er landlæge med et dovent øje. Han kender næppe...
Du har nusset om mig hele mit liv.
Du kan i det mindste lade mig have min egen vilje.
Det er på tide, at jeg bliver overhoved i familien.
Jamen, så...
Jeg har ofte drømt om at have en lille butik igen.
Se selv, et lyspunkt.
Lidt blonder i vinduet, og så...
Lad du mig tage mig af det hele, din slemme dreng.
Kunne ikke drømme om at have det på anden måde, mor.
Vi kan rejse lige efter brylluppet.
Hvis bryllup skal vi til?
Da dit, søde.
Hvem skal jeg dog giftes med?
Camille, naturligvis.
Therese, vi ved jo ikke engang, hvem din mor var.
Bastarder er blevet tildelt en uheldsvanger hånd.
Vi er heldige, at du har Camille.
Og han er så begejstret.
Og du vil elske madame Raquin, ligesom jeg gør.
I Faderens, Sønnens og Helligåndens navn.
Amen.
Børnlil.
Denne vej.
Stil den der.
"Jeg har fundet en vidunderlig butik," sagde du.
Jeg så den i dagslys.
- "En fængslende arkade?" - Den var da fængslende.
Therese, lad nu den unge mand komme forbi. Han har arbejde for.
- Her er mindre, end du sagde, mor. - Jeg elsker dette hus, vort nye hjem.
- Her er mørkt. - Vær nu rimelig.
Det er sent. Når solen står på, er her dejligt.
- Her er grumt. - Vær nu ikke fjollet.
Jeg sidder buret inde hele dagen, med mit gode nye kontorjob-
- mens I to piger har hinanden til at dæmpe dysterheden.
- Mens kunder kommer og går. - Ja. Er det ikke spændende?
Selv jeg vil indrømme, at her er brug for en kær hånd, kære.
Der var selvfølgelig økonomiske begrænsninger.
Jeg mener...
Men jeg tror, vi kan gøre underværker her.
Blomster i vindueskarmene, tapet.
Og gardiner, naturligvis. Du skal se det ovenpå.
Ja.
- Vi har et tilpas pulterrum. - Godt.
Hvad laver du hele dagen?
Det ved du jo godt.
Det gør jeg ikke.
- Du tager på kontoret. - Og så kommer jeg hjem.
- Er du lykkelig? - Ikke på kontoret.
- Hvor så? - I zoologisk have.
Zoologisk have?
Efter endnu en dags meningsløs kolonne tal, er mit hoved tømt.
Det føles godt.
Mine fødder bestemmer destinationen og resten af mig følger blot med.
- Tager dine fødder i zoologisk have? - Ja.
Jeg ved ikke hvorfor, men fire dage ud af fem-
- står jeg udenfor et bur og kigger på bjørnene.
Javel.
Jeg kan mærke jorden bæve under mine fødder, når de stavrer rundt.
Hvor er min bog? Jeg må have glemt den nedenunder.
Jeg er for træt til at læse i aften.
Hør.
Jeg er måske en bjørn.
Det er du da ikke.
Du er min lille Therese.
- Kandiseret grapefrugtskræl? - Nej.
Camille er aldrig så forsinket.
Mor!
Endelig.
Jeg er straks tilbage, og nu ingen snyd.
Therese.
Camille, hvor har du dog været?
Jeg har en gave til dig.
Importeret fra dit fordums levned i Vernon.
Du kan ikke huske ham.
- Kan jeg? - Det er jo Laurent.
Du må da kunne huske Laurent.
Hans far ejede mejeriet modsat kirken.
- Jo. Du milde dog. Lille Laurent. - Ja.
Han er fra før du kom til os.
Det er så længe siden.
Da jeg var lille pige, var en sommerdag...
Lad os ikke begynde på sommerdage, så dør vi bare af sult.
- Kan du ikke fodre den bøffel? - Jo, naturligvis.
Lille Laurent. Du kan vel blive?
Jeg ville gerne blive, tak.
Han er også i firmaet, det vidste vi slet ikke.
Ih, dog.
- Jeg inviterede ham til dominoaften. - Perfekt.
Torsdag aften er altid så spændende her.
Alle de drillerier, især fra inspektør Michaud.
Og hans søn Olivier. Fantastisk fyr.
Kom, kom. Du skal møde folk.
Ja, jeg skal nok.
Therese? Dæmp lyset, kære.
Godaften.
Velkommen, Laurent. Olivier.
- Godaften. - Min hustru Suzanne.
Værsågod, min ven.
Inspektør, en fornøjelse.
- Flot. - Ikke ilde.
Kan du ikke åbne et vindue, Therese? Jeg fornemmer en duft ligesom af gas.
- Det er nok mig. - Nej, da.
Jo, jævnfør en efterforskning-
- som jeg ikke må udtale mig om, måtte jeg på lighuset i dag.
Der var ganske varmt. Aromaen hænger ved.
Jeg bliver vist ganske påvirket af dampene. Undskyld mig.
- Therese. - Lige meget, hun kommer straks igen.
- Grapefrugtskræl? - Jo, tak.
Da jeg var en ung betjent, ganske som min søn her-
- ville jeg aldrig gå ned til lighuset. Jeg måtte trække en grænse.
Så hellere sende mig ubevæbnet ind i den nærmeste røverkule.
Jeg har selv været i lighuset. Adskillige gange.
Hvorfor? Et væddemål?
Nej, slet ikke. Sammen med mine kunstnervenner.
- Du malede da vel ikke? - Ulykkeligvis, jo.
Mens min far betalte til den fejlagtige antagelse-
- at jeg beredte mig på jura.
- Var du god? - Slet ikke, men jeg nød tilværelsen.
- Og med tilværelsen mener du? - Han mente det, han sagde.
Lad det lade blive ved det.
Men hvorfor lighuset?
Vi stod på balkonen med blokken i hånden og skitserede ligene.
Der var ikke varmere modeller til rådighed?
- Tydeligvis ikke. - Hvorfor hang du penslen på hylden?
Jo, min far ankom til mit tagkammer en dag.
Og min model åbnede døren, som hun var.
Min far blev så chokeret, at han tog et skridt baglæns-
- og faldt tre trapper ned.
- Kom han noget til? - Nej, men jeg gjorde.
Før han landede i stuen, var jeg gjort komplet arveløs.
Jeg har ikke talt med den gamle nærigper siden.
Du var ikke villig til at sulte for din kunst?
Ligner jeg en mand, der ville sulte for sin kunst?
Det kan jeg ikke påstå, nej.
Nej.
- Therese. - Jeg må åbne et vindue.
- Hvad er der? - Intet. Luften er tæt.
- Vil du ikke sidde med? - Nej, mit hoved værker.
- Laurent tror, du ikke kan lide ham. - Præcis.
Han lugter som et dyr, jeg kan lugte ham herfra.
Grivet, nu har du vundet igen.
Jeg har prøvet, men jeg kan simpelthen ikke forestille mig det.
Hvilket?
At stå med palet og pensel i hånden-
- mens en kvinde tager tøjet af.
Kan du ikke?
- Therese! - Hvor skulle jeg dog se hen?
Der er nu mange steder.
- Min hånd ville ryste. - Therese!
- Bør du ikke høre? - Rør dig ikke.
Undskyld.
En kunde er vel kommet ind i butikken ved en fejltagelse.
- Jeg ville være hypnotiseret. - Modellen er også hypnotiseret.
Ser du på hendes ansigt?
Og på hendes krop.
Jeg forsøger at lytte til, hvad kroppen siger.
- "Jeg skal tisse?" - Ja, måske.
Kroppen siger andre ting.
"Elsk mig," velsagtens.
Min allerførste model var en smuk rødtop.
Ægte rødhåret, hvilket jeg hurtigt fandt ud af.
Eneste hage var, at denne vidunderlige skabning-
- var stokdøv.
Jeg kunne ikke fortælle hende mine justeringer.
Jeg måtte forme hende som en billedhugger.
Stykke for stykke.
En eftermiddag ønskede jeg hendes ben en smule bredere.
Så jeg ville skille hendes knæ med mine hænder.
Men min berøring var klodset.
Og da, i et indfald...
...rørte jeg indersiden af hendes lår...
...med spidsen af min pensel.
Der, hvor huden er blød som creme og varm.
En blid berøring med kamelhår.
Foretog hun så den lille bevægelse, du ønskede?
Det gjorde hun.
- Og hvad sagde hendes krop til dig? - "Børst mig igen."
- Kaldte madame? - Ja, for fem minutter siden.
Er det færdigt?
- Det er et maleri, madame, ikke en steg. - God kunst tager tid, mor.
- Lad mig nu få et glimt. - Umuligt.
Jeg bliver jo kaldt til himmels, før det er færdigt.
Næppe, madame.
De får os nok at se i vore lune grave.
Hvilken horribel tanke.
Mor, jeg poserer.
Hvilket mandfolk.
Therese. Nu.
Rør dig ikke.
Jeg har malet din skygge med i billedet.
Therese, jeg mangler min varmedunk. Mine fødder er kolde.
Therese, om jeg ved, hvor dine tanker er henne.
Gider du komme herop?
Jeg ser...
- Er "fornem" det rette ord? - Det er et for det.
Tak.
Men det ligner dig knap nok. Det er så blåt.
Og så gråt.
Det ligner min sjæl, mor.
Gik du efter det? Hans sjæl?
Jeg maler det, jeg ser, madame.
- Man vænnes da til det. - Ligesom skab.
Forklejn nu ikke dig selv.
Du har givet os et glimt af noget...
...eviggyldigt.
Nej, da ikke en kunde nu.
Lad mig hente en flaske champagne til at fejre.
- Nej, to flasker! - Ja!
Så kan vi komme tilbage og beundre Laurents mesterværk.
- Bare skynd dig. - Naturligvis.
Fantastisk.
Det er virkelig usædvanligt.
Tak, min kære ven.
Kan du lide det?
Du sagde, du ikke kunne male.
Knap blusen op.
Det har vi ikke tid til.
- Gør jeg dig ondt? - Ja.
- Ikke stønne. - Ikke en lyd. Vær stille.
Du knokler som en lille bi her til morgen.
Jeg sov godt i nat.
Dér?
Vis mig hvor.
Dér. Lige dér?
- I morgen, kom ikke for sent. - Ja.
Therese, jeg har brug for dig.
Vi kan jo holde på dem begge for Dem-
- og De kan kigge forbi, når De har tænkt over det.
Det vil jeg gøre. Tak.
Camille, du skræmte mig fra vid og sans.
Skal vi spise frokost? Så svært et spørgsmål er det da ikke.
Beklager meget, jeg skal et ærinde for fuldmægtigen.
Ses vi i aften?
- I aften? - Det er jo torsdag.
Nå, ja. Ja, naturligvis. Vi ses i aften.
Jeg er sent på den, Camille.
Bare kom, når du vil. Du er en del af familien nu.
Din ægteseng?
Madame kunne komme herop hvert øjeblik.
Hun ville aldrig forlade butikken.
Desuden har jeg en frygtelig hovedpine og må hvile.
Du er bange.
Jeg fatter ikke, at du er den samme livløse pige, der altid sad i hjørnet.
Du aner ikke, hvor meget de har stjålet fra mig.
To gange løb jeg næsten min vej-
- men hun sagde altid, at jeg ikke kunne overleve uden dem.
Og jeg troede på hende.
Der er intet tilbage i mig...
...ud over en brændt væge og en røgsøjle.
Og se dig nu.
Så vær nu ikke bange.
Faren går dem ram forbi, som stirrer den i øjet.
Han havde stadig hendes blod under neglene, da vi fandt ham.
Undskyld mig.
- Therese? - Hun kommer straks igen.
Du må ikke... Er det sjette eller syvende?
- Syvende. - Sjette og syvende.
Der findes kun mord og begær.
Sådan at blive proppet ind i sin egen ovn.
Hakket i småbidder og bagt ind i en tærte.
Therese? Det er dit træk.
Nå, da.
Jeg anede ikke, du var sådan en ferm spiller, Therese.
Det stille vand, den dybe grund, hold øje med det.
- Jeg holder ikke ud at være skilt fra dig. - Therese!
For himlens skyld.
Therese, er du sløj?
Jeg har en rædsom migræne, madame.
- Kunne du tænke dig en kop the? - Måske senere. Jeg må hvile lidt.
- Du nyder at lyve. - Ja, og jeg er god til det.
De gjorde mig god til det.
Tak for at bure mig inde i et sygeværelse.
Og tak for at begrave mig levende. Tak.
Tak!
Therese, harker katten nu hårboller op igen?
Hvad er der i vejen?
Du gravede mig op for sent.
Nej.
Nej, lige i rette tid.
Lige i rette tid.
Frels mig.
Jeg beder dig, frels mig.
Jeg var ved at synke. Synke ned i noget koldt og dybt.
Jeg kunne ikke få vejret.
Du drømte.
- Hvad laver du? - Lytter til floden.
Det er en murstensvæg, Therese.
- Sidder du ofte oppe alene om natten? - Ind imellem.
Du har hemmeligheder for mig. Det anede jeg ikke.
Ind imellem sidder jeg ved vinduet om natten. Det er det hele.
Kom nu i seng igen.
Jeg vil holde om dig. Så drømmer jeg aldrig.
Jeg hadede dig.
Hadede du mig?
Før du overhovedet rørte ved mig.
Jeg kom ind i et rum og så dig der.
Og du så knap op.
Jeg endte med at gå rundt og rundt om din stol-
- i håbet om, at en lille bid af min kjole-
- eller min hånd ville røre ved dig.
Hader du mig stadig?
Ja.
Hvorfor?
Fordi du kan forlade mig.
Det gør jeg ikke.
Det lover jeg.
Camille, hvad laver vi?
- Du skal se min bjørn. - Hvorfor?
I sidste uge var her en dreng-
- med en humpel brød smurt med honning.
Han kastede den, men sigtede dårligt.
Det ramte bjørnen på ryggen og satte sig fast.
Staklen kunne lugte honningen, men lige nøjagtigt ikke nå.
Bjørnen gik amok. Flåede sig selv til blods.
Hvorfor dvæle ved det? Det er trist. Kom, lad os gå.
Jeg kan ikke gøre Therese lykkelig.
Er hun da ikke?
Jeg kan end ikke afgøre det længere.
Bare elsk hende, Camille.
Det virkede så meget nemmere i Vernon.
Bare elsk hende. Så bliver hun måske god igen.
Kom, lad os nu gå.
Jeg vil falde i søvn i dine arme.
Gid, det kunne ske.
Jeg vil røre ved din krop, mens du sover.
Jeg vil vågne op med din tunge inde i mig.
Therese?
Therese, jeg har lavet lidt kamillethe.
Gud. Ind under mit skørt.
Therese?
- Åbn dine ben. - Nej.
- Jeg kan ikke få vejret. - Jeg er ligeglad.
Døsede du, kære?
- Jeg syntes, jeg hørte dig mumle. - Måske, det husker jeg ikke.
- The? - Ja, tak.
- Værker hovedet endnu? - Det kommer og går.
Måske skulle jeg massere din nakke.
Det tror jeg ikke vil...
Det hjalp altid, da du var lille.
Du har haft så meget hovedpine på det seneste.
Måske skulle vi tale med lægen.
Jeg behøver dig hos mig nede i butikken, kære.
- Er det bedre? - Ja.
Tak.
Begynd at indhente pakkeremedier fra Fragnets butik.
Hvorfor?
Vi skal tilbage til Vernon.
Hvad?
Paris er så dårlig for mit helbred. Alt det skidt og sod.
Men... Dit job og butikken?
De kan nemt erstattes i Vernon.
Camille. Camille.
Hvornår ville du tale med mig om det her?
Jeg kan lide Paris.
Mor siger, du får rædsomme migræner hver eftermiddag.
Så det er også bedre for dig.
- Luften er meget renere i Vernon. - Hvad går der af dig?
Jeg er husbonden. Jeg træffer beslutningerne.
Jo, men vi har venner her, og vores forretning...
Therese!
Jeg spørger dig ikke om lov. Jeg siger det til dig.
Vi vil leve vores liv sammen væk fra denne beskidte by-
- og så er alt godt.
Therese, det er sengetid.
- Therese? - Ja?
Hvad laver du?
- Jeg tjekker, om døren er låst. - Gå i seng øjeblikkeligt. Det er sent.
Godaften, monsieur Janoux.
Jeg kan ikke leve uden dig længere.
- Hvis han blot ville forsvinde... - Folk forsvinder ikke bare.
Nogen gange gør de.
Men det... er farligt...
...for de, der lades tilbage.
Ikke, hvis forsvindingen er en ulykke.
Folk kommer ud for ulykker hver dag...
...og nogen gange vender de ikke tilbage.
Det er bare det.
Jeg må gå.
Therese.
Besidder jeg dig?
Fuldt og helt.
Besidder jeg dig?
Ja. Ja.
Til dig.
De skal helst i vand, Therese.
Og sig det ikke til mor. Så bliver hun misundelig.
Det føles som om sommeren næsten er forbi.
Bladene falder, før vi aner det.
Hvorfor sker det dog?
Lyt
- Hvad? - Jeg kan høre vand.
Måske er det bladene, der daler.
Det er floden, på den anden side af de træer.
Skal vi ikke leje en båd og ro ud i solnedgangen?
Bare lad mig sidde ned et øjeblik.
- Er du træt? - Helt udmattet.
Jeg havde ikke magtet ét skridt til.
Lad mig lige få vejret.
Therese.
Bemærk, Laurent.
Hvis du bliver gift, får du dig en transportabel pude.
Pral nu ikke med din lykke, min ven.
- Vi må have gået 30 km. - Tre, måske.
Jeg bliver gammel.
Hvilken spøjs tanke.
Har du det varmt nok?
Camille.
- Lad være. - Jeg må røre ved dig.
- Du gode Gud. - Jeg ved det.
Nej, du gør ikke. Der, på vej gennem løvet.
- Er det ikke Therese? - Se lige. Laurent, Therese.
Laurent.
Nå, undskyld.
- Er han syg? - Nej, han tager en lur.
På den fugtige jord? Hans mor ville få et anfald.
Jeg sladrer ikke, hvis I ikke gør.
Hvad er der hændt din fod?
- En vable. - Jeg har også en.
Jeg sagde, det her var for langt.
Vi går jo også nu, ikke, søde?
Uden at gøre lige den ene ting, vi kom for.
Suzanne, hvis du vil leje en båd-
- og ro ud i det svindende lys, skal du være velkommen.
Jeg tager hjem. God eftermiddag.
Må jeg fortælle dig en ting, Therese?
Alle mænd er svin.
Kan I to da ikke tale pænt til hinanden?
- Hun vil ud på en båd. - Vent.
Hun vil ud på en båd. Sidste gang-
- smed du åren i vandet. - Olivier, vent! Vent på mig!
- Styr dog dit temperament. - Fortsat god eftermiddag.
Så kunne vi måske komme i en båd denne sommer.
Men nogen tog sig god tid til at vælge den rigtige kjole.
"Lad os tage en dejlig gåtur langs floden."
Vi bør gå.
- Hvorhen? - Tilbage.
Til hvad?
- Jeg bliver aldrig matros. - Rolig.
Jeg er rædselsslagen for vand.
Vær nu ikke et pattebarn.
Havde Gud tiltænkt os at erobre bølgen den blå-
- havde han givet os pontoner og ikke fødder.
Bare sid ned. Stå ikke op i båden.
Sid.
Da vi var små, husker du så, Therese, at du fik mig til at lege den leg?
Husker du det?
Vi sad på vores værelse og solen gik ned.
Og du sagde, "Tænd ikke lyset endnu."
Dagslyset falmede-
- men vi kunne stadig genkende ting på værelset.
Bordet, tæppet, vasen.
Og så mistede de deres farve.
Og så deres omrids.
Therese?
- Og når det var helt mørkt... - Kom ned i båden.
...føltes det, som om der næsten var en anden hos os i rummet.
Jeg ville stryge en tændstik, men du kaldte mig et pattebarn. Husker du det?
Jeg elsker dig.
I det mindste er jeg ikke bange for både, ligesom et vist pattebarn her.
Findes der noget mere deprimerende roligt end en søndag eftermiddag?
- Camille! - Mand over bord!
Camille! Jeg må i igen!
- Laurent! - Camille? Laurent.
Du godeste.
Kæreste, hvad er der i vejen?
- Nej! Nej! - Vi må finde ham! Camille! Camille!
Åh, Gud!
Få ham op. Hjælp ham op.
Nej! Nej!
Jeg sagde, han ikke skulle danse rundt i båden.
Jeg sagde det.
Og så væltede båden.
Du gjorde alt, der var menneskeligt muligt.
Hun har feber.
Han råbte bare, "Frels min Therese."
Man dør pludselig på et splitsekund.
Frygteligt. Så frygteligt.
Der må indgives en rapport.
Nogen må have set noget, og de skal nok finde liget.
Nej, vent her. Du har været igennem nok i dag, min dreng.
Vi overtager herfra.
Jeg bør gå op til madame.
Vi har lang vej endnu.
- Du kan aldrig forlade mig nu. - Vær stærk.
Jeg tror, du bør komme ind nu.
Nej, nej, nej!
Nej, nej!
Therese, madame har brug for dig nu.
Åh, nej. Åh, nej...
Hvor er min dreng? Hvor er min dreng?
Nej, nej, nej!
Åh, nej, nej, nej...
Min dreng! Hvor er min dreng?
Åh, nej!
Amen.
Det gør mig så ondt, madame. Det gør mig så frygteligt ondt.
Jeg ville gøre det hele igen, om jeg måtte.
Jeg elsker dig.
- Therese, lad nu mig gøre det. - Nej, jeg vil holde mig i gang.
Jeg ser ham nogle gange. Ser ham bryde overfladen.
Kom og få the, madame.
Hæve op og sprænges.
Madame, jeg beder Dem.
Og andre gange...
Andre gange ser jeg båden vælte-
- og ser ham falde.
Og så ser jeg ham svømme bort.
Og stavre op på en bred, udmattet, men lykkelig.
Og jeg spørger mig selv, "Hvorfor-
- kunne det dog ikke være sådan?"
The, madame.
Bed min søn komme med det til mig.
Therese...
Madame, De bør komme ind.
- Det her var dig. - Nej, jeg ved ikke, hvad De mener.
Du fjernede blikket fra ham. Du holdt ikke øje.
Du skulle være hans skytsengel!
Madame, der sker ulykker hver dag.
Da båden væltede, hvordan overlevede du så?
Hvordan overlevede du, mens mit barn sank ned i mørket?
Hvad gjorde du? Sig mig det. Ved Gud, sig mig det. Hvad gjorde du?
- Madame, jeg forsøgte. - Nej, du gjorde ikke.
Du lod ham dø.
Hvordan formåede du at leve? Og ikke ham?
Hvordan?
Han burde stå lige her ved siden af mig.
Ikke dig, ikke dig, ikke dig! Ikke dig!
Ikke dig!
Madame.
Therese. Min lille pige.
Jeg mente ikke alt det, jeg sagde. Jeg mente ikke...
Noget har grebet ind i mit indre-
- og ødelagt mit hjerte og sind.
Min søde pige.
Sover hun?
Ja.
Måske bør vi gå.
Bliv nu.
Vi... Vi vidste ikke helt, om vi burde komme her, selv efter din invitation.
Men det er så længe siden, og vi har savnet jeres aftener.
Hun har også savnet dem. Bliv nu.
Jeg måtte være nær dig.
Nær hvem, Therese? Sagde du noget?
Nej, svigermor. Du har nok drømt.
Hvor længe... er man om at drukne?
At synke ned i mulmet, hvor længe?
- Det er ret sent. - Vi har gjort jer trætte.
Nej, nej...
Jeg er taknemmelig for det. Og kom endelig snart igen.
Madame, du må forsøge ikke at forestille dig Camille flået i stykker.
Hvordan skal jeg da forestille mig ham?
Borte. Bare borte.
Borte?
Vi finder selv ud.
Bare gå.
Hvis jeg sørger til gene...
Måske piner det dem at se dig lide.
- Du har et venligt hjerte. - Det er ingenting, madame.
Nej.
Nej, det er ikke ingenting.
Det er trøst, Laurent, og du deler gladeligt ud af den.
- Lås butikken af, når du går. - Naturligvis.
Therese, jeg har brug for dig.
Det må du aldrig gøre mod mig igen.
Therese... Jeg kan ikke sove. Jeg har ikke sovet i månedsvis.
- Lad mig komme til dit kammer i aften. - Nej. Vi må vente.
- Hvorfor dræbte vi ham? - For at være sammen.
Præcis.
Jeg kan ikke sove. Jeg har konstant mareridt om det.
Søde. Så snart vi er gift og sover i samme seng sammen-
- vil alle mareridtene stoppe. - Lad os bare rejse. Vi rejser i aften.
- Uanset hvorhen... - Therese, stop.
Hvis vi rejser nu, ender vi direkte i guillotinen. Snart.
- Vi har hinanden og butikken. - Jeg er ligeglad med butikken.
Det bør du ikke være, den tilhører dig nu.
Jeg ved ikke, Laurent. Alting står i hendes navn.
Intet var i hans navn, end ikke en bankkonto.
- Hvad? - Ja. Ingenting.
Kan du sørge noget mere?
Therese, har du lavet the?
Therese, hvad er det for en lyd?
Therese?
- Suzanne. - Du skræmte mig.
Jeg sikrede mig bare, at alle døre var låst godt af.
Jeg anede ikke, at butikken havde en sideindgang.
Begge døre er låst af.
Det er hjerteskærende. Simpelthen hjerteskærende.
- Måske bør vi give dem fred. - Jeg bør hjælpe...
Det er en flot aften. Lad mig følge dig hjem.
Vi går den lange vej.
Ja.
- Hvor syg er Therese? - Hvadbehager?
Hun er så bleg som marmor, madame.
Hendes øjne er tomme, huden er mat. Enten er hun hundesyg, eller...
Eller hvad?
Eller syg af at ligge alene i en tom seng.
- Far. - Ville du da ikke være det?
Gad vide, om nogen overhovedet husker det.
Husker hvilket, madame?
At jeg havde en søn, der døde for blot otte måneder siden.
- Bør Therese da ikke fare videre? - Naturligvis skal hun det.
Jeg... Jeg ved det ikke. Det er som om hun sygner bort.
Jeg har set mangt og meget-
- og jeg kan sige med sikkerhed, at den kvinde er ved at dø af et knust hjerte.
Fra et blødende sår, der aldrig vil hele.
- Ægteskab er kuren. - Ægteskab?
Nej. Nej, nej, nej. Det kan ikke komme på tale.
- Hvem kunne hun blive gift med? - Hvem ud over Laurent?
Laurent.
Mere respektfuldt for Camilles minde, end hvis hun blev gift med en fremmed.
En fremmed.
Åh, nej. Nej.
Nej, ikke en fremmed.
Da ikke i mit livs efterår. En fremmed?
De observerer os.
- Savner du mig? - Ja.
Det er ikke videre overbevisende.
Nogle gange om natten, når jeg er bange, da savner jeg dig.
- Kun nogle gange? - Nogle gange-
- ligger jeg i min store seng helt alene for første gang i mit liv-
- og føler mig som en lille pige igen.
Når vi er gift, bliver det som det plejede at være.
Har du taget dig en elskerinde?
Nej.
Jeg kan lugte hende herovrefra.
Hvordan ser hun ud?
- Hun ligner dig, men det er forbi. - Jaså? Hvorfor?
Jeg kunne ikke huske hendes navn.
Jeg drømte og hviskede dit navn i hendes øre.
- Er hun rødhåret? - Therese.
Med kærlighed og støtte fra vore kære venner-
- er jeg rede til at tale om jeres ægteskab. - Ægteskab, svigermor?
Til hvem?
Jeg elsker jo Laurent som en bror.
Jeg indvilliger gladeligt, madame, hvis Therese vil have mig.
Camille gled fra disse hænder.
Det vil jeg aldrig lade hænde dig.
Aldrig.
Da Therese er den sidste af vores familie-
- har jeg valgt at ændre mit testamente og sætte det i begge jeres navne.
Efter min bortgang vil I få overdraget butikken og 20.000 franc.
Næppe en formue, men den bliver jeres.
Knyttet af et bånd stærkere end kærlighed. Penge.
Skal vi ikke fejre det nu?
Madame har virkelig overgået sig selv med vores værelse.
Nye lagener, friske blomster.
Therese.
- Madame har... - Fjern det.
Det er blot et maleri.
Hvis det blot er det, hvorfor hvisker vi så?
Det ar på din hals.
- Det var højrødt i dag udenfor kirken. - Var det?
- Hvordan? - Lad være.
Vi har drømt om dette øjeblik så længe, og nu er drømmen gået i opfyldelse.
Husker du, at du sagde, at du ville falde i søvn i mine arme-
- og vågne op med mig varm ved din side?
Gjorde jeg det?
Ja. Og nu kan vi det.
- Nu Camille er borte... - Nej, hvorfor sagde du hans navn?
- Hvad? Sig du det. - Det kan jeg ikke.
Therese, sig det.
- Camille. - Se selv, hvad skete der?
- Ingenting. - Ingenting.
Hvorfor?
Fordi han er borte. Han er død.
Camille? Camille?
Hvor slemt døde han?
Så du det ikke?
Jeg lukkede øjnene.
Hvornår?
Hold op, du kilder mig. Nej!
Jeg var blid, Therese.
Jeg lagde ham ned i vandet, som var det et bad.
Vis mig hvordan.
- Strittede han ikke imod? - Han var tavs som ved et bad.
Vis mig det.
Du skal ikke lyve. Han døde ikke blidt, vel?
Jeg kunne lukke øjnene, men ikke ørerne.
Jeg hørte ham kalde mit navn. "Therese!"
Therese! Therese!
- "Therese!" - Hold op!
Hold op.
Ved du, hvad det er i nat?
Jeg havde nær glemt det.
Det er vores bryllupsnat.
Vi blev gift i samme øjeblik, jeg trådte ned i den båd.
Madame.
Måske kunne Therese tænke sig en ingefærkiks.
Hver eftermiddag siden brylluppet.
Jeg nyder ikke selv at tage en lur.
- Kan du lide kyllingen? - Ja, tak for at komme med frokost.
Frokosttid plejede at betyde noget ganske andet for os.
Vi falder til.
Jeg må tilbage til arbejdet.
- Svigermor. - Da jeg var lille, var en sommerdag...
- Nu begynder hun igen. - Fortæl os om den sommerdag.
Jeg kagler løs...
...mens jeg driver bort.
Hvor længe skal det vare?
Jeg tror, jeg vil vende mig...
...og se nogen, jeg kendte.
Nogen, jeg elskede.
En sommerdag, spundet ud som...
...sukker...
...der er blevet spundet hvidt.
- Hvad for spundet? Hvad? - Du sagde en dag.
Vi troede, at kokasserne var trædesten-
- og min søster Amalie trådte på én.
Hun skreg igen, og jeg lo så stærkt, at jeg troede...
Mor...
Madame? Laurent!
- Madame? - Svigermor?
Prøv at lade hende gå omkring uden hjælp så ofte som muligt.
- Mindste bevægelse hjælper. - Naturligvis.
Og opfordr hende til at tale, selv en sagte stønnen.
Den mindste lyd kan give hende talens brug igen.
- Hvordan skal hun så kunne? - Faktisk...
Hun er ganske heldig med at have jer to til at våge over hende.
- Godaften. - Godaften, doktor.
Vi er helt alene nu.
Bær hende ned i butikken, før du går.
Nuvel.
Er du klar, svigermor?
Godt.
Vi skal begge skrive under før at du får pengene.
- Godmorgen! - Vi kommer straks.
- Laurent, tid til at gå for i dag. - Ja, jeg runder lige af.
Du bør lære at lave mad.
Du bør lære at spise.
Var jeg blot mere lig Camille...
Det er vist lidt sent, ikke også? Du bør ligge i din seng.
Jeg ved ikke, hvem du er nogen gange.
Til døden os skiller, kære.
- Therese! - Hvad?
Stop den tikken.
Den tikken er det eneste, der dæmper lyden af dig.
- Jeg siger ikke et ord. - Jo, jeg kan høre dig.
- Hvad siger jeg? - Det samme som jeg siger.
Du siger ingenting.
Båden, den eftermiddag.
- Solen, der går ned! Tågen! - Klap kaje. Kom her!
Kysten er borte, båden driver!
- Vi er alene. Han ser mit ansigt. - Han begynder at råbe.
- Jeg griber hans strube. - "Therese!"
Jeg løfter ham, han bider mig i halsen.
- Skriger dit navn. - "Therese!"
- Jeg hiver ham ind! - "Therese!"
Og så er han borte.
Ja, han er borte.
- Slog du ham ihjel? - Hvad?
Løgner! Din løgner! Løgner!
Du ønskede ham død! Du tryglede mig om at slå ham ihjel!
- Vi slog ham ihjel! - Hvorfor hjemsøger han så kun dig?
Er du fra forstanden? Du ved, at han kommer til dig hver nat.
Han kryber ind i dine drømme, og du vågner skrigende.
Jeg skriger, fordi du holder alt for stramt om mig, og dine negle flår i min hud!
Åh, Gud.
Kom, sig noget.
Spyt mig i ansigtet.
Bed mig rådne i helvede.
Hvor tror du da, du er nu?
Therese!
Therese, hvor skal du hen? Kom her.
- Slip mig! - Hvad laver du?
Te, madame?
Seks, eller toeren?
Se selv. Voilà, hun glimter ved sekseren og vil ikke se på toeren. Så seks.
Enkelt. Min tanke over hendes døde fysik.
- Hvad skriver hun da så? - Hvadbehager?
Mens du sludrede, skrev hun bogstaver med fingrene. Se selv.
Start forfra, madame.
- Hvad ligner det? - Ved ikke.
- Et T. - Det er et T, ikke?
- Er det ikke et T? - Ja.
H.
- E, "The." Noget med the. - The...
- Lad mig se. - Vent nu lidt, søde.
R.
- E. - E.
- "Ret råde for Guds børn..." - Klap nu kaje, Grivet.
Hvad er det næste?
- S. Er det et S? - Ja, det er et S.
- E. - E. "Therese."
- "Therese." - Tak, professor.
Hun har skrevet "Therese."
"Therese..."
- "Therese..." - "Og..."
- "Therese og..." - "Therese og Laurent!"
Det har hun skrevet, "Therese og Laurent."
"Therese og Laurent..."
- E. - E.
E.
- R. - R.
- E. - E. "Therese og Laurent ere..."
Hvilket, madame?
- Hun har udmattet sig selv. - Hun behøver ikke skrive færdig.
Bare se hendes øjne.
"Therese og Laurent ere-
- pragtfulde børn, der behandler mig godt."
Har jeg ret?
- Hvorfor græder hun? - Taknemmelighed.
Nej, svigermor.
Vi er taknemmelige for dig.
- For det perfekte par. - Ja!
Det er en lykkelig husholdning. Her bor gode folk.
Er de migræner kommet igen?
Jeg holder det ikke ud.
I to kan ikke narre mig et øjeblik til.
Jeg forudser en tilføjelse til den lille familie om otte måneder.
Nej, Suzanne, jeg... Jeg er sikker, det er ikke det.
Tak.
Jeg vil ligge ned. Mit hoved værker.
Jeg lytter efter klokken.
Jeg glemte mine knapper.
Jeg har skiftet mening. Jeg må ud herfra.
Gør det bare.
Måske borer du hul durk gennem mig. Lige her.
Hvem solgte mig til ægteskab?
Hvem ville gøre alt for ikke at ende alene?
Dig.
Drik ud, I skal til at gå. Baren lukkede for en halv time siden.
- Beklager, søde. - Nej, I må ikke gå.
Vi kan ikke blive.
- I må ikke gå. Bliv nu. - Beklager, søde.
Nej, bliv nu.
I skal blive...
Kan jeg byde på en drink?
Jeg har en.
Kan jeg byde på dig?
Jeg er gratis.
Hop op på bordet. Kom så. Løft op i skørtet.
Hvorfor?
Kom nu, så får du at se.
Det gør alting bedre.
- Vent nu. - Gør det. Ja.
Et sekund. Vent nu.
Jeg vil ikke have dig.
Blåsyre. Virker lynhurtig.
Én dråbe, og man ser aldrig de rotter igen.
Fortsat god formiddag.
Laurent?
Laurent, kom og tag hende.
Hallo?
Madame?
Hallo?
THERESE-LAURENT-MORD
Vi kommer lige straks, Suzanne.
Forsigtig da.
Suzanne?
Jeg elskede din søn. Jeg beder dig.
Hvis du kunne tilgive mig, ville jeg dræbe mig selv og drage herfra i fred.
Jeg beder dig. Tilgiver du mig?
Tilgiver du mig?
- Rejs dig. - Tilgiv mig...
- Rejs dig! - Jeg beder dig.
Ja, hun tilgiver! Se selv! Hun tilgiver!
Hun ønsker, at hun havde en hel flok børn, så du kunne dræbe dem med!
- De kommer efter os, Therese. - Undskyld.
Se, hvem det er.
Det her skal overstås.
Therese, se nu, hvem det er. Af sted!
Af sted.
Kan jeg hjælpe Dem, sir?
- Olivier. - Jeg hørte dig ikke komme ned.
- Har du Suzanne med dig? - Nej. Jeg kom bare forbi.
- Vi har jo ikke set jer så længe. - Ja. Madame har været meget syg.
- Må jeg hilse på hende? - Hun sover trygt.
- Jeg skal sige, at du var forbi. - Ja, sig, at vi ønsker hende det bedste.
Forhåbentlig kan vi genoptage vore torsdag aftener snart.
- Hun savner dem sådan. - Os ligeså.
Olivier.
Din hat.
Fortsat god formiddag.
Åh, nej. Butikken er helt tom. Den er forladt.
Den vej? Floden, de gik den vej.
- Elskede du mig nogensinde? - Ja.
Da han var i live.
Jeg elsker dig.
- Da jeg havde slået ham ihjel... - Det gjorde vi.
- Vil du have lidt vin? - Ja.
Jeg ønsker at kysse dig.
Fra din hals til dine lår.
- Og komme min tunge ind i... - Alt det har vi gjort.
Gør det.
Nej.
Dig.
- Denne vej. - Dernede.
Therese!